Українська мова протягом століть була не лише засобом комунікації, але й символом національної ідентичності. Плідна праця вчених та культурних діячів, які присвятили своє життя вивченню та захисту української мови, стала основою для її розвитку та збереження.
Редакція ШоТам зібрала 10 видатних постатей, які вивчали, боролися та розвивали нашу мову.
Іван Котляревський
фото: Свідомі
1798 рік відзначається датою народження нової української мови, в цей час побачила світ перша частина «Переліцької Енеїди», в якій Іван Котляревський «щиру любов до батьківщини і особливо до трудового, надто часто зневажливого та кривдного населення» передає за допомогою «бездоганно чистої, народної мови» (Іван Франко).
Саме цей письменник став зачинателем нової української літературної мови. Він пов’язав у своїй творчості стару українську мову, яка мала багатовікову історію, пережила стихію асимілятивності з боку іншої держави, проте не втратила своєї самобутності, з новою, що розвивалася за власними природними законами і все активніше входила у вжиток.
Олександр Опанасович Потебня
фото: Вікіпедія
Олександр Потебня — автор численних наукових праць із мовознавства, граматики, літературознавства, етнології та теорії словесності, основоположник психологічного напряму в слов’янській філології. Потебня систематизував унікальні ознаки української мови, що вирізняють її з-поміж інших слов’янських мов.
Сьогодні іменем вченого названо Інститут мовознавства НАН України.
Павло Гнатович Житецький
фото: Вікіпедія
Павло Житецький був одним із основоположників українського мовознавства. Він глибоко вивчав історію української мови, літератури та фольклору, зокрема досліджував Пересопницьке Євангеліє, у тексті якого чимало рис живої української мови. Житецький активно працював над упорядкуванням норм українського правопису.
Серед праць вченого:
«Нарис звукової історії малоруського наріччя» (1876)
«Опис Пересопницького рукопису XVI ст.» (1876)
«Нарис літературної історії малоруського наріччя в XVII ст.» (1889)
«Нарис історії української мови в XVII ст.» (1914)
Борис Дмитрович Грінченко
фото: Вікіпедія
Борис Грінченко — безумовно видатна особистість в історії України, автор першого словника української мови, який ми його сьогодні називаємо «Словником Грінченка». Письменник, перекладач, публіцист та громадський діяч, він залишив значний слід у розвитку української літератури та мовознавства. Грінченко також написав низку наукових і публіцистичних праць, а також шкільні підручники з української мови та літератури.
Будучи одним із організаторів Всеукраїнського товариства «Просвіта», Грінченко зробив великий внесок у розвиток української освіти та культури. Він також був співзасновником Української Радикальної Партії (1904), що виступала за автономію України.
Іменем Бориса Дмитровича сьогодні названо один із провідних університетів Києва.
Серед праць Грінченка:
«Словник української мови» (1907–1909)
«Як тепер народна школа в Україні» (1896)
«Народні вчителі і вкраїнська школа» (1906)
підручники «Українська граматика» та «Рідне слово»
Агатангел Кримський
фото: Вікіпедія
За ініціативою Агатангела Кримського в 1918 році Українською академією наук було створено Комісію живої української мови з метою розробки українсько-російського словника. Під керівництвом і за його участю були складені «Найголовніші правила українського правопису» у 1921 році.
Євген Костянтинович Тимченко
фото: Вікіпедія
Євген Тимченко — видатний український мовознавець, перекладач і поліглот, чия наукова діяльність залишила незгладимий слід в історії української філології. Як академік Академії наук УРСР, Тимченко зробив вагомий внесок у вивчення української мови, граматики, фонетики та діалектології, створивши численні праці, які й до сьогодні слугують важливими джерелами знань.
Один з найважливіших проектів у його житті — співавторство у складанні словника української мови, який нині відомий як «Словник Грінченка». Також, Тимченко розробив прототип «Історичного словника української мови», який, на жаль, через репресії більшовицької влади не був завершений.
Серед інших важливих праць вченого — «Історичний словник українського язика», «Причинки до української діалектології», а також «Словник Грінченка» (у співавторстві), що підкреслює його всебічний підхід до вивчення та збереження української мови.
Іван Іванович Огієнко
фото: ВВС
Іван Огієнко — український науковець, громадський та релігійний діяч, митрополит Української православної церкви Канади. Огієнко досліджував старослов’янську і українську мови, а також український правопис.
Основні праці:
«Пам’ятки старослов’янської мови X — XI віків» (1929)
«Історія українського друкарства» (1925, 1994)
«Костянтин і Мефодій. їх життя та діяльність» (1926)
«Нариси з історії української мови. Система українського правопису» (1927)
«Історія української літературної мови» (1950)
Бориc Дмитрович Антоненко-Давидович
фото: Національна спілка письменників України.
Борис Антоненко-Давидович — український письменник, публіцист і мовознавець, який активно боронив культуру української мови. У 1970 році він видав важливу книгу «Як ми говоримо», де розглянув проблеми розвитку і культури сучасної української мови.
Антоненко-Давидович постраждав за свою проукраїнську позицію: у 1935 році сталінський режим засудив його до 10 років таборів. Після звільнення вчений зазнавав подальших утисків з боку радянської влади.
Основні праці:
«Як ми говоримо»
«В літературі й коло літератури»
«Здалека і зблизька: Літературні силуети й критичні нариси».
Юрій Володимирович Шевельов
фото: Український інститут національної памʼяті
Юрій Шевельов — визнаний мовознавець-славіст, літературознавець та активний діяч української культури і науки в еміграції. Як професор Гарвардського університету, він здобув міжнародне визнання за свій внесок у мовознавство.
Шевельов — один із провідних світових експертів у галузі славістики. Його науковий доробок включає 17 книг і численні фундаментальні праці, зокрема в сферах історії та розвитку сучасної української мови, етимології, діалектології та соціолінгвістики.
Основні праці:
«Синтакса простого речення» (1941)
«Нарис сучасної української літературної мови» (1951)
«Галичина у формуванні нової української літературної мови» (1949)
«A Prehistory of Slavic. The Historical Phonology of Common Slavic» (1964, 1965)
«A Historical Phonology of the Ukrainian Language» (1979).
Олександр Данилович Пономарів
фото: Освіторія
Олександр Пономарів – добре знаний сучасниками мовознавець, публіцист та перекладач, професор КУ імені Тараса Шевченка. Активно сприяв поширенню нового українського правопису, зокрема, працював у відповідній комісії, часто виступав у ЗМІ, дискутував з опонентами тощо.
Іменем вченого підписано більш ніж 250 наукових та публіцистичних праць з історії, культури, становлення та розвитку української мови.
Серед них:
«Взаємодія художнього та публіцистичного стилів української мови» (1990, співавтор)
«Лексика грецького походження в українській мові» (2005)
«Етимологічний словник української мови» (1982—2012, укладач).
На фото Ганул стоїть поруч з активістом Владиславом Балінським. У своєму дописі Ганул зазначив: «В Одесі впав Ленін, проходив повз, в шоці з цієї новини. А я просив владу зняти його толерантно, ну влада не завжди чує громадськість».
Нагадаємо, що в Києво-Печерській лаврі встановлять пам’ятник Івану Мазепі з «Курчем»: фото.
Усі, хто має підписку на стримінговий сервіс, зможуть переглянути стрічку, яка розповідає про невідомі факти з біографії Назарія Яремчука — «першої української попзірки» та народного артиста УРСР. У фільмі зібрані спогади рідних, друзів і колег про легендарного виконавця.
«Завдяки безмежному таланту, ентузіазму й праці Назарій Яремчук зробив українську пісню модною й відомою по всьому світу», — зазначають автори проєкту.
Фільм «Яремчук: Незрівнянний світ краси» встановив рекорд як найкасовіша документальна стрічка в Україні, зібравши 9,9 мільйона гривень за три вікенди прокату. Це більше, ніж результат фільму «20 днів у Маріуполі» Мстислава Чернова, який зібрав дев’ять мільйонів гривень.
Нагадаємо, що Такфлікс випускає добірку короткого метру «Літувати».
Головне управління розвідки України (ГУР) отримало нову зброю — ударні безпілотники, здатні вражати цілі на відстані до 1800 кілометрів.
Про це повідомив начальник ГУР Кирило Буданов, зазначивши, що над розвитком цих дронів працюють найкращі фахівці, зокрема спеціалісти самого ГУР.
«Ці ударні безпілотники використовуються для ураження аеродромів та російських об’єктів, які «працюють на війну», — підкреслив Буданов. — «Військові аеродроми, які є джерелом постійної загрози для мирних українських міст, здригаються від повітряних атак».
До повномасштабного вторгнення Росії 24 лютого 2022 року в Україні не було виробництва ударних далекобійних безпілотників. Однак із початком війни ринок дронів в Україні зріс у рази.
Однією з причин цього зростання стало обмеження з боку західних партнерів, які не дозволяють Україні використовувати свою зброю для ударів углиб території РФ. Це стимулювало розвиток вітчизняного виробництва далекобійних дронів, які стали важливою частиною української оборони та атакуючого потенціалу.
Нагадаємо, що в Україні відкрили офіс протимінної діяльності ДСНС: які у нього функції.
Коментарі